home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9501
/
RIPORT1.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-10-27
|
14KB
|
234 lines
@VBeszélgetés a hazai szoftverpiacról@N
@VMagyarország mint szoftvernagyhatalom?! -- I.@N
1994 decemberében a Szív TV kerekasztal-beszélgetést
szervezett a hazai számítástechnika jeles képviselôivel. A
teljes beszélgetést, amelyet Kondor Katalin vezetett, a Szív
TV 1995. december 3-i és 10-i adásában láthatták. Lapunk az
írott sajtó követelményeinek megfelelôen stilizálva és
némileg rövidítve teszi közzé e beszélgetést szövegét.
Terjedelmi okokból azonban csak több részletben tudjuk
megjelentetni.
A beszélgetésen részt vettek Balázs-Piri László, a
Recognita Rt. adminisztratív igazgatója, Bojár Gábor, a
Graphisoft Kft. elnök-igazgatója, Horváth János
kormányfôtanácsadó, az Informatikai Tárcaközi Bizottság
titkára, Ivanov Péter, a CHIP Magazin fôszerkesztôje,
Korányi László, az Onyx Kft. ügyvezetô igazgatója, Kristóf
Csaba, a Radix Kft. ügyvezetô igazgatója, Minárovics János,
az Albacomp elnök-ügyvezetôje, Nagy Péterné, a SZÜV Rt.
ügyvezetô igazgatója, dr. Olti Ferenc, az IDOM Rt.
vezérigazgatója, Siklós Sirin, a Rolitron Rt. igazgatója,
Varga Gábor a Microsofttól, Zámbó Viktor, az IBA Rt.
vezérigazgatója és Érdi-Krausz Gábor, a Számalk Szoftver
Disztribúció ügyvezetô igazgatója.
@VKondor Katalin:@N Köszöntöm a számítástechnika iránt
érdeklôdô kedves nézôinket. Mint látják, meglehetôsen sokan
összegyûltünk ezen a kerekasztal-beszélgetésen, hogy a
számítástechnika szoftver ágazatának helyzetérôl
vitatkozzunk. Ehhez a vitához azonban egy bôvített mondatot
hadd mondjak a múltról. Bizonyára nagyon sokan emlékeznek
rá: valamikor a '70-es évek elején errôl az iparágról nagyon
sokan leírták, elmondták, hogy ettôl várja ez az ország --
mivel nagyon sok szellemi kapacitás van itt --, hogy
nagyhatalommá váljon. Most, 1994-ben úgy érzi az ember, hogy
ez azért nem teljesen sikerült. Ki tudná elsôként
megfogalmazni, hogy vajon miért nem?
@VHorváth János:@N Én azt javasolom, hogy tekintsünk vissza
egy kicsit az idôben. A magyar szakember-társadalom a '40-es
évek elejétôl felismerte, hogy a számítástechnikából óriási
elônyök származhatnak, és ezt vezetésben fel is karolta.
1971-tôl 1985 végéig a számítástechnikai központi
fejlesztési program volt az, amely a feladatokat,
fejlesztéseket megkísérelte összerendezni, és ehhez pénzeket
is biztosított. Ekkor a számítástechnikai gyártás, a
szoftverkultúra indult jelentôsen fejlôdésnek, nagy
nyilvántartások jöttek létre -- mint a
népességnyilvántartás, ingatlannyilvántartás --, ezek mind
olyanok voltak, melyek alapvetôen meghatározták a
számítástechnikai alkalmazások irányát. 1985-ig az SZKP
rendezte a feladatokat, 1986-tól az elektronizációs
gazdaság-fejlesztési program már egy nyitottabb
programszerkezettel vázolta a feladatokat. Ebben az
idôszakban a számítástechnikai ipar jelentôsen fejlôdött,
ehhez azonban tudni kell, hogy bár a COCOM korlátozásai
jelentôsen rányomták bélyegüket a számítástechnikai iparra,
a magyar fejlesztés jócskán elôreszaladt néhány témában:
például a nyilvántartások, a mûszaki tervezés
számítógépesítése tartozik ebbe a körbe.
@VKondor:@N Igen, csak esetleg nézôink nem értik azt, hogy
mit jelent, hogy elôreszaladt -- kihez vagy mihez képest?
@VHorváth:@N A környezô országok gyakorlatához képest.
@VKondor:@N Csakhogy a nagyhatalommá válás ábrándjai
természetesen nem arról szóltak, hogy mondjuk a KGST
országok között legyünk mi a legjobbak, hanem egyfajta
kitörési pontot is jelzett, ha jól emlékszem.
@VHorváth:@N Igen, azt hiszem, ez a KGST országok egészére
is igaz volt, hogy ezt az iparágat megpróbálják felkarolni,
és komoly eredményeket vártak ettôl. Ekkor jött az
elektronizációs program, s akkor már lehetett látni, hogy
jelentôsen megváltoznak a feltételek, a COCOM megszûnésével
pedig a magyar számítástechnikai ipar is kitárulkozott a
világra. Akkor éreztem úgy, hogy itt most szembesülni kell
azokkal az eredményekkel, amiket addig elértünk, és azzal,
hogy hol tartanak ôk. A látható nagy gazdagság, hogy merre
tart a világ, sokkolóan hatott a magyar
számítástechnikusokra, a számítástechnikai iparra.
Hangsúlyozom -- félreértés ne essen --, vannak
szakterületek, ahol ez nem jelentett problémát, hanem újabb
kitörésre adott lehetôséget. Azonban általában nem.
@VKondor:@N Ön az általam feltett kérdésre legalábbis egy
pontban feltétlenül válaszolt és nem tudom, hogy egyetért-e
azzal, ha én ezt úgy fogalmazom meg, hogy egy elzárt helyen
-- amilyen akkor Magyarország és a szocialista tábor volt --
nem lehet igazán ilyen törekvése az embernek, mert fogalma
sincs igazából, hogy mi zajlik a világban. Tehát abban a
pillanatban, amikor kinyílik a világ, akkor jön a
rácsodálkozás, hogy mi a fenét fejlesztgetek én itt, amikor
van már 25 másik, és az legalább olyan jó -- nem tudom
mondhatom-e --, mint a mienk. Egyetért ezzel?
@VHorváth:@N Igen, talán kiváló példa erre a mûszaki
tervezés számítógépesítése: 1985-ben még a 8 bites
számítógépekre fejlesztettek szoftvereket a mûszaki tervezô
vállalatok, ugyanakkor Nyugat-Európában már az AutoCAD-et
használták -- s azt hiszem, akik már ismerik az ArchiCAD-et,
tudják, ilyen magyar termék már régebben volt, és az sokkal
kulturáltabban mûködött.
@VKondor:@N Hogyan tudná elmagyarázni a kedves nézôknek,
hogy melyik az a terület, ahol mi labdába tudunk rúgni a
nemzetközi piacon?
@VIvanov Péter:@N Ezt pontosabban nem tudom megfogalmazni,
nevezzük tömegterméknek. Egy biztos: az alap operációs
rendszerekben, a szövegszerkesztôkben, táblázatkezelôkben,
adatbáziskezelôkben semmi esélyünk sincs -- erre kialakult
világszabványok vannak, és itt már meghatározók a
világcégek, például a Microsoft egy általános szabvány
szerint mûködô, nálunk csak magyarítást igénylô rendszereket
nagyon alacsony áron kínál a piacon. Tehát itt nincs
esélyünk. De olyan speciális területeken, amiket a hazai
pénzügyi, jogi, bér- vagy egészségügyi szabályzók határoznak
meg, nem tudunk átvenni ügyviteli rendszereket a
világpiacról, hanem jelentôs értékhozzáadással magunknak
kell megoldani ezt. Kialakult már -- történelmi hagyomány
szinten -- egy olyan szoftverfejlesztô gárda, amely nem ment
ki mint magánember külföldre bérmunkásnak, hanem itthon
fejlesztett több éven keresztül jelentôs speciális
rendszereket. Ezen a területen esélyünk van.
@VKondor:@N Én ezt pontosan értem. Csak szeretnék egy olyan
példát is hallani, ami azt is mutatja, hogy miként lehet
esetleg kilépni ezzel az iparággal a határainkon túlra --
mert az természetes, hogy ha Magyarországon egy egészségügyi
rendszert kell számítógépre tenni, akkor azt a mi magunk kis
furcsa rendszerében csak mi tudjuk megoldani. És erre nem
érdemes egy külföldi embert felkérni, de azt gondolom --
legalábbis merem remélni --, hogy vannak olyan pontok, ahol
olyan szoftvereinkkel is kiléphetünk a határainkon túlra,
amelyek nem csak a mi használatunkra szolgálnak. Van ilyen?
@VNagy Péterné:@N Egy kicsit talán az informatikával is úgy
jártunk, mint a zenével: ha az ember jó zenét hall, és ô
maga is tudja csinálni, akkor gyakorlatilag anélkül, hogy
körülnézne, jó, hogy csinálja, hasznos, hogy csinálja, és
élvezi is, hogy csinálhatja. Most talán ugyanez a helyzet
egy picit a számítástechnikával is. Az informatika ugyanis
alapvetôen két területre bontható. Az egyik az
adatfeldolgozás, a másik pedig, amelynek Magyarországon
korábban viszonylag nagy tere volt, a matematikai
programozás. A matematikai programozás például olyan terület
-- itt utalnék vissza az elôzô hasonlatomra --, ahol
lényegében matematikai módszereket alkalmazva nagyon jól
elboldogultunk, és anélkül, hogy körülnéztünk volna, úgy
éreztük, hogy ebben tulajdonképpen profik vagyunk. Késôbb
jöttem rá én is, hogy nem ott kell kezdeni az informatikát,
hanem az adatfeldolgozásnál. Az adatfeldolgozást meg ott
kell kezdeni, hogy rendet csinálunk a saját házunk táján,
például a szervezésnél.
@VKorányi László:@N Én azt gondolom, hogy szét kellene
választani azt, amikor a számítástechnika szoftvertechnika,
értéktermelô hasznáról, illetve amikor a
szoftvernagyhatalomról beszélünk. Ugyanis a nagyhatalomról
azt feltételezzük, hogy az terjeszkedik saját magán kívül,
magyarul exportál. A számítástechnika vagy szoftvertechnika
egyik haszna lehet, ha az országnak exportbevételeket hoz.
Ettôl függetlenül lehet olyan haszna is, ami az ország belsô
életét, termelését javítja, és így termel értéket az ország
számára. Hogy ezek aránya hogyan néz ki egy adott országon
belül, az érdekes kérdés. Én azt gondolom például, hogy
mondjuk a legnagyobb szoftvernagyhatalomnál, az Egyesült
Ållamoknál is sokkal kisebb az a rész, ami
exportárbevételként jelenik meg, mint az, ami az Egyesült
Ållamok belsô életében felhasználásra kerül.
@VKondor:@N Könnyû nekik akkora országban.
@VKorányi:@N Könnyû persze ilyen nagy országnak ezt
megoldani, de én azt gondolom, hogy ezt a két kérdést, akár
itt a beszélgetés során is, érdemes kettéválasztani...
@VKondor:@N Teljesen természetes. Csak én azt gondolom, hogy
jó néhányan megélnek a számítástechnikából. Tehát az, hogy a
belsô piac idehaza úgy alakult, hogy nagyon-nagyon sok kis
cégnek sikerült talpon maradnia, már jelzi, hogy idehaza úgy
nagyjából rendben mennek a dolgok. Persze, lehet, hogy nem
így van. Szerintem a sok cég valahogy ezt jelzi. Viszont
szerintem onnantól kezdve nagyhatalom egy ország bármifajta
iparágban, ha külföldiek keresik, és ha azt mondják jó
néhány termékére, hogy ezt én nem mástól veszem meg, hanem
tôled, mert ezen a területen te vagy a legjobb, vagy
valamilyen szempontból te kínálsz nekem nagyon jó
feltételeket. Tehát érdemes is egy kicsit kettéválasztani a
kérdést, meg nem is érdemes, mert szerintem az egyik magába
foglalja a másikat.
@Vdr. Olti Ferenc:@N Ha én hagyhatalom akarnék lenni, akkor
elôször is a helyzetemhez igazodó stratégiát választanék, és
a stratégia kimunkálása után ebbe elegendô mennyiségû
erôforrást, nevezetesen pénzt tennék.
@VKondor:@N Ebben a mondatban már az is benne volt, hogy
maga nem akar nagyhatalom lenni.
@VOlti:@N Én természetesen nagyhatalom akarok lenni, hiszen
itt az asztal körül abban a hiszemben ülünk, vagy abban a
hiszemben tevékenykedünk nap mint nap, hogy elôbb-utóbb
nagyhatalmak leszünk a saját területünkön -- persze nem
országban gondolkodunk, hanem a saját cégünkben, ami
természetesen része az országnak. Mit tud a magyar
számítástechnikus? A magyar számítástechnikus rendkívül
szofisztikált módon tud gondolkodni, programozni, de már egy
projektet nem tud menedzselni.
@VKondor:@N Magyarán a szellemi terméke eredményét nem tudja
eladni, vagy kínálni?
@VOlti:@N Nem. Itt arról van szó, hogy ha van egy
fejlesztési projekt, és ott dolgozik 100 ember tízes
csoportokban, a tízes csoportot is vezetni kell, és a tízes
csoportok tízesét is vezetni kell: meg kell mondani a
részfeladatokat, hogyan állnak össze a dolgok. Ehhez mi
nagyon keveset tanultunk, és itt nagyon nagy hiányaink
vannak.
@VKondor:@N Ez vállalatvezetés, nem?
@VOlti:@N Projektvezetés is meg vállalatvezetés is. Ami az
exportot illeti: azért azt tudni kell -- beszéltünk a
stratégiáról --, hogy jól kell megválasztani a stratégiát,
és mellé tenni a pénzt. Tehát azok a számítástechnikai
óriások, amelyek ma azokon a területeken, amiket itt mi most
kimondatlanul taglalunk, tehát a szoftvertermékek területén
mozognak, ezeknek az esetleges éves veszteségei
nagyságrendben nagyobbak, mint a magyar állam deficitje.
ïrületes nagyságrendû pénzekrôl és befektetésekról van szó,
és egy ilyen kis ország nem képes ekkora befektetésekre.
@VBojár Gábor:@N Magyarország szellemi kapacitását mûszaki
területen Bólyai Jánostól kezdve Neumann Jánosig nagyon sok
nagy név jelzi, és hogy számítástechnikában és mérnöki
területen az embereink nagyok lehetnek, az köztudott. Nagyon
szeretünk büszkék lenni arra, hogy az egy fôre jutó
Nobel-díjasok száma Magyarországon, a magyar származásúak
között milyen nagy. De ennek nagyon nagy ára van -- és
tulajdonképpen itt csatlakoznék ahhoz, amit mondtál, illetve
amit Horváth úr is mondott --: ugyanis miért lett nálunk
ilyen nagy hagyománya a mérnöki és tudományos területnek?
Azért, mert másnak nem volt. Valami @Khelyett@N lett, és ez a
valami a kereskedelem. A kereskedelemben nem alakultak ki
hagyományaink, ennek megvannak a történelmi okai. A
kereskedelem súlypontja áttolódott földrészünk másik felére.
Nem lettünk gyarmatosító nagyhatalom, így nem tanultuk meg,
hogy miként kell mások munkáját jól megszervezni. Több száz
ember munkáját valóban nem tudjuk megszervezni.
@VKondor:@N Szobánk viszont volt, és tudtunk tudóskodni.
@K(folytatjuk)@N